Apie baisius pagrobėjų rankose praleistus metus, išgyvenimą ir nepaprastą pabėgimą žurnalistas papasakojo išskirtiniame interviu DELFI.
Patyręs „Al Arabiya“ televizijos žurnalistas Bakeris Atyani iš trečio karto paspruko nuo savo islamistų pagrobėjų Filipinų pietuose. Už žurnalistą jie prašė 3 mln. dolerių išpirkos. Galų gale pergudravęs pagrobėjus ir pasprukęs jis manė, kad sapnuoja.
„Prieš šį incidentą vis pagalvodavau – o kas būtų, jei mane pagrobtų, turbūt neišgyvenčiau. Tačiau išgyvenau“, – sako jis.
Tačiau po nepakeliamų metų nelaisvėje jis sunkiai sirgo ir neteko 30 kg svorio.
Dubajuje įsikūrusios „Al Arabiya“ televizijos žurnalistas B. Atyani 16 metų dirbo karštuose Azijos taškuose ir yra šio regiono karinių grupuočių ekspertas, atlikęs daugybę tyrimų, sukūręs dokumentinių filmų ir parašęs tekstų. Iš Jordanijos kilęs B. Atyani pasauliui, be kita ko, žinomas dar ir dėl to, kad ėmė interviu iš Osamo bin Ladeno prieš pat Rugsėjo 11-osios teroro aktus, kuriame žymusis teroristas užsiminė, kad netrukus Amerikai prireiks daug karstų.
B. Atyani pagrobimas buvo netikėtas: pasak jo, tada tame regione žurnalistų negrobdavo. 2012 m. birželio 5 d. B. Atyani nuvyko į Filipinus, kur planavo nufilmuoti du dokumentinius filmus, taip pat ir apie musulmonų gyvenimą šalies pietuose. B. Atyani troškimas padaryti išskirtinį reportažą buvo toks didelis, kad, nepaisydamas pavojaus signalų, jis vis tiek siekė susitikti su islamistų grupe.
Pačią paskutinę savo kelionės Filipinuose dieną jis ir jo filmavimo grupė buvo pagrobti „Abu Sayyaf“ islamistų grupuotės. B. Atyani kolegos buvo paleisti po keleto mėnesių, o jį patį islamistai laikė Sulu salos džiunglėse 18 mėnesių, kol 2013 m. gruodžio 4 d. žurnalistui galiausiai pavyko pasprukti.
![Baker Atyani spaudos konferencijoje po išlaisvinimo](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/c3cbcd00-714c-11ed-a2fa-3bb4637005e2.jpg?noup&w=450)
- Bet juk ir tada buvote jau patyręs žurnalistas, ne kartą dirbęs pavojingose vietovėse, kaip galėjo atsitikti taip, kad nepatikrinote? Galbūt Jus tai ir atpalaidavo, kad buvote labai patyręs?
- Šį žmogų man rekomendavo bendrovė, kuri man visada padeda Filipinuose, dirbau su ja jau 12 metų ir visada viskas būdavo tvarkoje. Tačiau paties pietuose rekomenduoto žmogaus nepatikrinau. Nors buvo tam tikrų užuominų, buvo ir nuojauta, kad kažkas negerai.
- Kaip įvyko pats pagrobimas?
- Tiesa, buvo ir dar vienas pranašiškas signalas: tik atvykus į salą mane fikseris spaudė nenakvoti mero namuose, nors šis man gražiai siūlė tai padaryti, taip pat nenakvoti ir pas JT taikdarius, nes neva islamistai bijosią ten atvykti manęs pasiimti. Tuomet tai skambėjo lyg ir logiškai, tik vėliau supratau, kad viskas jau buvo suplanuota.
Buvome trise: aš, operatorius ir mano asistentas. Mūsų atvažiavo pasiimti. Nuvykome į džiungles, kur ir turėjo vykti interviu. Tuomet buvome paprašyti truputį paėjėti gilyn į džiungles, tačiau ėjome net 40 minučių. Kai jie paprašė atiduoti ką turiu kišenėse ir mobilųjį, tada sau tikrai pripažinau, kad kažkas negerai. Mus išskyrė, o po keliasdešimt valandų liepė paskambinti mano darbdaviams ir pranešti, kad mane pagrobė, o tos pačios dienos vakarą – dar kartą paskambinti ir pranešti, kad reikalaujama išpirkos. 3 milijonų JAV dolerių. Mano direktorius pasakė – perduok, kad tiek negalėsime mokėti, nesame vyriausybė. Taigi, prasidėjo derybos.
- Kaip visa tai Jums tuomet atrodė? Supratote, kad neįmanoma, kad tokie pinigai būtų sumokėti, bet gyventi juk norisi…
- Perėjau visas stadijas: neigimo – iš pradžių nesitiki, kad esi pagrobtas, visa tai atrodo kaip pokštas ir kad po dienos kitos visa tai baigsis. Po 2-3 dienų supratau, kad tai ilgam.
Reikia suprasti, kad tai net nėra organizacija, tai tiesiog bendruomenė, gyvenanti džiunglėse, besivadinanti „Abu Sayyaf“ grupe. Iš esmės tai dviejose Filipinų salose išsibarsčiusių maždaug dešimties atskirai veikiančių bendruomenių grupė, neturinti ideologijos, bendrų tikslų, nelabai net hierarchizuota. Mane pagrobusią bendruomenę sudarė apie 170 žmonių – tai 7 šeimų giminė, menkai išsilavinę žmonės, netgi tiksliai nežinantys , kurie dabar metai.
![Baker Atyani interviu su Saliamono salų gubernatoriumi 24 val prieš pagrobimą](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/c6876a90-714c-11ed-ad3c-b186d81eb19b.jpg?noup&w=400)
- Kaip pagrobėjai elgėsi su jumis?
- Jie manęs nežalojo, tačiau nuolat taikė psichologinį spaudimą: grasino nužudysią, demonstravo peilius, šaudė palei kojas, greta galvos. Tiesiogiai nežalojo jau vien dėl tos priežasties, kad siekė gauti už mane išpirką, taigi turėjo grąžinti gyvą ir sveiką: jiems esi pinigų maišas. Tačiau nuolat spaudė.
- Papasakokite apie pirmuosius savo mėginimus pabėgti.
Tuo pat metu man pavyko užmegzti gerą ryšį su savo sargybiniu, kuris truputį kalbėjo arabiškai. Ėmiau mokyti jį arabų kalbos ir susidraugavau. Jis man duodavo pasinaudoti savo mobiliuoju, taigi aš ėmiau tartis dėl pabėgimo su MILF nariu. Iš telefono jis galėjo nustatyti mano buvimo vietą, pasiuntė savo žvalgus jos link. Mane laikė lūšnoje ir išleisdavo pabūti greta jos. Pradėjau orientuotis pagal saulę, o jis man davė nurodymus. Stebėjau savo sargybinių pamainas – mane pasikeisdamos saugojo bendruomenės šeimos ir viena šeima vis 30-45 minutes vėluodavo į savo pamainą. Taigi apsisprendžiau bėgti. Sulaukiau tinkamo meto ir nusiunčiau jam trumpąją žinutę, kad metas. Jis turėjo atsiųsti vietinius manęs pasitikti į džiungles – aplink visiškai tamsu – džiunglės, nėra elektros, nieko, vienam pasprukti neįmanoma.
Man tai nebuvo lengvas sprendimas, nes supratau, kad nesėkmės atveju galiu būti nudėtas, tačiau nutariau, kad jau geriau rizikuoti, nei šitaip vegetuoti. Taigi, išsėlinau, pasiekiau medinę teritorijos tvorą, bet pamačiau šviesas džiunglėse, išsigandau ir prisiplojau prie žemės. Tada nutariau grįžti į savo lūšną, nes tuojau turėjo pasirodyti mano sargybinių pamaina. Taip ir buvo.
- Taigi tada pabėgimo istorija prasidėjo iš naujo?
- Taip, mes pradėjome planuoti naują pabėgimą – jis įvyko po 2-3 savaičių. Šį kartą man pavyko palikti bendruomenės teritoriją, tačiau pagalbininkų nebuvo sutartame taške, jie vėlavo. Kaip vėliau paaiškėjo, jie matė kažką judant iš vietinių ir pasislėpė džiunglėse. Bet šį kartą jau nutariau bėgti savarankiškai. Tačiau mane pastebėjo vietiniai, iš karto iššovė į orą, sukėlė visus ant kojų ir pradėjo šukuoti džiungles. Paryčiais pajutau šautuvo vamzdį prie galvos ir mane grąžino atgal. Tuomet buvau nubaustas: tris mėnesius jie mane laikė atskirtą mažoje lūšnoje.
- Kokio dydžio buvo ta lūšna?
- Maždaug 1 m x 1,5 m, o mano ūgis 1,8 m., taigi miegodavau susirietęs.
- Kuo dar Jus nubaudė?
- Neleido niekam su manim kalbėtis, tik pastumdavo maisto, neleido išeiti iš lūšnos, tik kartais atverdavo stogą, kad gaučiau šviesos, kitą laiką leisdavau visiškoje tamsoje. Taip pat išsiaiškino, kad vietinis man padėjo, ir ketino jį užmušti, tačiau jis tai sužinojo ir paspruko iš salos. Žinau, kad jis tebėra gyvas. Pašlijo mano sveikata – nugara, sąnariai. Ir vis tiek planavau tolesnį pabėgimą.
- Ilgokai galvojo…
- Aš padėjau jam galvoti. Tuo pat metu po truputį pradėjau susivokti erdvėje ir mokiausi vietinės kalbos, žinoma, neišsiduodamas, kad kažką jau suprantu. Jie perkėlė mane 11 kartų, nes visa bendruomenė vis nuolat persikėlinėja, bet aš po truputį vis išsiaiškindavau, kur esu. Sargybinis po truputį stojo į mano pusę, jis pats pradėjo man pasakoti, kaip geriausia būtų nusigauti iki pagrindinio kelio, ką daryti. Tuo tarpu vis gundžiau jį – sakiau, turėsi savo pinigų, galėsi išeiti iš bendruomenės ir įkurti savo. Galiausiai įkalbėjau jį susisiekti su mano gelbėtoju ir padėti man pasprukti, taip jis ir padarė. Kita man palanki aplinkybė buvo ta, kad sunkiai susirgo mano pagrobimą suplanavęs bendruomenės vadas, ir bendruomenė paskyrė angliškai kalbantį mano sargybinį atsakingu už derybas dėl mano išpirkimo.
![Baker Atyani po atvykimo į Saliamono salas 24 val. prieš pagrobimą](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/b7836c10-714c-11ed-ad3c-b186d81eb19b.jpg?noup&w=450)
- Koks galiausiai buvo tas jausmas, kai supratote, kad pagaliau esate išlaisvintas?
- Kai buvau pagrobtas, vis sapnuodavau, kad esu laisvėje, o kai išsilaisvinau, man kurį laiką atrodė, kad irgi sapnuoju. Ne iš laimės, bet tiesiog absoliučiai negalėjau patikėti. Kai policininkai mane vežė nuo to kelio, po kiekvieną iš abiejų pusių, sakiau jiems – aš tikrai sapnuoju, o jie – nesapnuoji! Įžnybė man ir klausia – jauti? Nereikės tau trenkti, kad patikėtum, juokavo jie.
- Kas jus palaikė visus tuos 18 mėnesių? Kas palaikė jūsų dvasią ir viltį?
- Vis mėgindavote tokiu būdu užimti savo mintis?
![Baker Atyani](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/bb0a48e0-714c-11ed-8362-6dd452e267a7.jpg?noup&w=400)
- Kaip visa ši patirtis pakeitė jūsų gyvenimą, jūsų profesinį gyvenimą, kaip galite toliau dirbti, daryti žurnalistinius tyrimus?
- Pajutau, kad mano profesija yra gera ir svarbi, ėmiau ja dar labiau tikėti. Juk tada Filipinuose ieškojau tiesos, rengiau dokumentinį filmą. Nesukūriau to filmo, bet viską pamačiau savo akimis. Po to ilgą laiką nedirbau žurnalistu, turėjau laiko apmąstyti, kaip dirbau praeityje ir kaip dirbsiu ateityje. Manau, visiems mums, žurnalistams, reikia tokios pauzės – na, ne tokios, kokią patyriau (juokiasi) – bet tokios, kad galėtum įvertinti jau nuveiktus darbus. Tai privertė mane geriau suprasti, kaip svarbu yra išbalansuotas pasakojimas, ir kad žurnalistinis darbas yra svarbus ir kilnus. Tiesos ieškojimas ir jos nešimas žmonėms.
Taip pat tapau atsargesnis – dabar daug geriau viską apskaičiuoju ir patikrinu. Sumokėjau labai jau didelę kainą už šią pamoką. Taip pat supratau, kad gyvenimo nuostabumas nusveria visus vargus ir įtampas. Kai buvau nelaisvėje, galvojau apie savo praeities problemas ir supratau, kad jos yra niekis palyginus su ta situacija, kurioje buvau atsidūręs. Tada supratau, kad visus iššūkius įmanoma nugalėti, jei turi noro. Nėra nieko neįmanomo. Kiekviename iš mūsų slypi energijos klodai, kurie išlenda paviršiun, kai jų prireikia. Anksčiau svarstydavau, kas būtų, jei mane pagrobtų ir galvodavau, kad neišgyvenčiau, bet radau savyje jėgų išlikti.
- Taigi dabar rašote apie šią savo unikalią patirtį knygą?
- Taip, ji bus anglų kalba.
- Kaip vadinsis jūsų knyga?
![Baker Atyani](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/d09a74f0-714c-11ed-8362-6dd452e267a7.jpg?noup&w=450)
- Tai ar nusiuntėte galiausiai tam jums padėjusiam pabėgti sargybiniui pinigų, kaip žadėjote?
- O taip, ne aš pats, bet mano gelbėtojai. Tai nebuvo labai didelė suma. Po to, kai tik telefonu patikrino, kad čia tikrai aš, pinigai buvo iš karto įteikti jo giminaičiui.
- Kiek laiko praėjo po jūsų išlaisvinimo, kai vėl pradėjote dirbti žurnalistu?
- Esate žymus dar ir tuo, kad ėmėte interviu iš Osamos bin Ladeno prieš Rugsėjo 11-ąją. Papasakokite detales ir savo įspūdžius.
![Baker Atyani](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/dfcd71e0-7b40-11ed-b50f-6fa38dc383a6.jpg?noup&w=400)
- Kiek buvo likę iki Rugsėjo 11-osios?
- 8 savaitės. O. bin Ladenas pasakė: karstų verslas Jungtinėse Valstijose suklestės.
- Ir Jūs paleidote tai į eterį?
- Taip, tai buvo puiki citata! Visas įrašas buvo 3 valandų ilgumo, bet, žinoma, mes daug ką iškirpome. Tačiau tebeturiu visą medžiagą. Tada man buvo labai akivaizdu, kad jie kažkam ruošiasi. Kai nutiko Rugsėjo 11-oji, nesuabejojau, kad tai ir yra tas didysis planas, apie kurį jie kalbėjo.
- Kokį įspūdį jums paliko pats O. bin Ladenas kaip asmenybė?
- Jis buvo labai nekalbus, pasakė tik tai, ką pats norėjo. Jaučiau, kad jis nuolat įtemptai mąsto, nes kalbėdamas darė ilgas pauzes. Tačiau tuo pačiu akivaizdu, kad jis žino, kaip elgtis su žiniasklaida, kaip pozuoti prieš kamerą, kaip kalbėti. Jis nebuvo grubus ar agresyvus, su juo buvo lengva kalbėtis. Beje, jis jau tada buvo labai žymus, JAV vyriausybė už jo galvą jau buvo pasiūliusi 5 mln. JAV dolerių.
- Dėkoju už tai, kad pasidalinote su DELFI skaitytojais savo neįtikėtina istorija.
Interviu darytas „IPI World Congress“ konferencijoje, kovo 21-23 d. Dohoje, kur B. Atyani dalyvavo kaip pranešėjas.