Paracelsis arba Philippus Aureolus Theophrastus Bombast von Hohenheim – 15 amžiaus gydytojas, filosofas, alchemikas, vienas iš pradininkų šiuolaikinės medicinos, kuris ženkliai lenkė savo amžininkus. Jo metodai buvo novatoriški ir skyrėsi nuo viduramžių idėjų. Kai jo kolegos pradėjo jį vadinti šarlatanu ir sukčiumi, jis paprašė duoti jam nepagydomų ligonių, kurių atsisakė kiti, ir išgydė juos per labai trumpą laiką. Taip Paracelsis išgarsėjo kaip geriausias savo laikų gydytojas. Nemaža dalis jo darbų iki šiol laikomi Vatikano bibliotekose vieninteliame egzemplioriuje ir yra įslaptinti. Paracelsis rašė, kad vieni iš naudingiausių augalų, kurie privalo būti kiekviename kieme, tai yra jonažole, pėlynas, čiobrelis ir ugniažolė. Jie turi augti keturiose skirtingose kiemo pusėse – taip jie apsaugos net nuo gaisro ir žaibų.
Iš šių augalų reikėtų išskirti jonažolę, vieną iš žinomiausių ir turinčią daugybę gydomų savybių.
Jonažolė – tai unikalus augalas, turintis labai platų spektrą naudingų medžiagų. Senovėje jį vadindavo „vaistu nuo 99 ligų“. Jis auga visoje Lietuvos teritorijoje, mėgsta saulėtas pievas. Atpažinti jį lengva iš geltonų žiedų ir lapelių, kurie yra lyg su skylutėmis.
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/c9979e20-6261-11ed-8f98-25ab67858210.jpg?noup&w=400)
Nuo seno Jonažolė laikoma stipria apsauga nuo piktų dvasių. Reikia paminėti, kad tie, kas laiko tokį požiūrį, atgyvena arba primityviu mąstymu, labai klysta. Daugybė, jei ne visi, augalų, kurie buvo laikomi magiškais tais laikais, kai dar nebuvo išvystyta nei chemija, nei medicina, dabar yra pripažinti šiuolaikinio mokslo kaip vieni vertingiausių ir iki šiol naudojami gydymui. Prieš daugelį metų motina tokius augalus kabindavo šalia savo vaikelio lovytės, dėdavo į rūbelį ar prausdavo rankas, ir šis „stebuklingas“ augalėlis tikrai apsaugodavo savo šeimininką nuo ligų, nes savo sudėtyje turi labai stiprių antiseptinių medžiagų, kurios naikina mikrobus ir valo aplinką.
Ši vaistažolė plačiai naudojama šiuolaikinėje medicinoje. Paprastoji jonažolė turi savo sudėtyje daugybę naudingų elementų, vis daugiau vaistų yra kuriami jonažolės pagrindu. Ji naudojama gydant virškinamąjį traktą, sėkmingai gydo tokias ligas kaip gastritas, naudojama opų gydymui, kepenų, tulžies, inkstų , šlapimo pūslės, nervų sistemos, puikiai nuima įtampą, suteikia energijos, gydo neurozę, nemigą, depresiją. Efektyvi gydant širdies ir kraujagyslių ligas. Kvėpavimo organų ligas, sąnarių ir t.t.
Jonažolėje yra medžiaga, kuri veikia kaip savotiškas tam tikrų tarpląstelinių reakcijų katalizatorius, gyvybiškai svarbių procesų reguliatorius, paveikiantis biocheminius procesus organuose, kuriuos paveikė piktybiniai navikai.
Rinkti jonažolę reikėtų kuo toliau nuo kelių, kai augalas žydi, geriausiai per Jonines. Surinkus žaliavą, ją reikėtu nuplauti ir užpilti verdančiu vandeniu, o po 20 min. galima gerti. Skonis labai specifinis. Griežtai draudžiama gerti nėščioms moterims.
Paracelsis rašė „Nuodas yra visame. Nėra nieko be nuodo. Nuodu ar vaistu jį daro dozavimas.“