Nerimas dėl vištų
Iloną Pratkelienę į veterinarijos kelią nukreipė močiutė, ir štai jau 33 metus ji sukasi tarp 80 tūkst. vištų – dirba gamybos vadove žemės ūkio bendrovėje „Sparnai“.
![Ilona Pratkelienė](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/c46a6012-f243-4522-86a3-a68bcabac403.jpg?noup&w=400)
„Tai yra gyvi paukščiai, sprendimus turi priimti čia ir dabar, – apie darbo ritmą pasakoja I. Pratkelienė. – Negali laukti nė minutės. Turiu atsakingus darbininkus, puikias paukštininkes – tad darbas virte verda“.
Pasak I. Pratkelienės, gyvulininkystės technologės darbas spėrus: „Kaip tu dedeklę užsiauginsi – taip ji tau ir dės kiaušinius. Svarbiausia yra kantrybė. Ir paverkiu, ir atrodo, jau nebedirbsiu, bet vėl lekiu prie savo vištų“.
![Ilona Pratkelienė](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/85c742f1-145c-45ec-acb8-f3fc2ae638ef.jpg?noup&w=400)
„Atsakingumo, rūpestingumo genai, matyt, eina iš kartos į kartą. Bet kaip negaliu dirbti, netvarkos nepernešu. Viską turiu padaryti iki galo“, – pripažįsta Ilona Pratkelienė.
Paklausta, kuo vištos geriau už žmones, Ilona atsako su paukštininkams būdinga pauzele: „Jos nekalba. Niekada nepasakys, ar jai ką skauda. Tu pati turi nuspėti, kad kažkas negerai“.
Pasiteiravus, ar ne likimo pirštas lėmė jos atsidūrimą žemės ūkio bendrovėje, šypteli: „Be abejo, „Sparnai“ susieti su paukščiais. Ir jaunimui palinkėčiau dirbti atsakingai, nebijoti darbo su „paukštukais“. Kartais jie būna geresni nei žmonės“, – reziumavo gyvulininkystės technologė.
Atgaiva tarp gyvūnų
![Danuta Beliavska-Aleksiejūnė](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/c28c74ab-36a8-4ab9-9677-ba0bfbaa5c08.jpg?noup&w=400)
Danutos įkurtoje rančoje „Myliu kaimą“ jų sukiojasi nemažai – ožkos, avys, triušiai ir įvairiausi paukščiai. Visi norintys juos gali liesti, šerti ar tiesiog kartu pasivaikščioti po teritoriją.
![Danuta Beliavska-Aleksiejūnė](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/237837c3-16c2-4373-9821-f55eccb25a85.jpg?noup&w=400)
„Visgi kirbėjo man mintis atsidurti kaime“, – prisipažįstą Danuta. Taip prieš 9 metus ji su vyru ir persikėlė į gan atokų mišką netoli Karčiupio. Susilaukusi antro sūnaus Danuta socialiniuose tinkluose pasidalino nuotraukomis iš kaimo. Šios suviliojo pažįstamus, kurie vis teiravosi, ar galėtų atvykti į jos ūkį ir pabūti su gyvūnais, parodyti juos vaikams.
![Ranča „Myliu kaimą”](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/5a06650a-d694-40d1-8f7d-d405e8586587.jpg?noup&w=400)
Nemaža dalis gyvūnų yra padovanoti. „Kai gyvūnas tampa tarsi augintis, šeimininkai nebegali jo suvalgyti, ieško jiems naujų gerų namų ir tokiu būdu jie patenka į mūsų ūkį. Tenka rūpintis jų gerove. Kiekvienas gyvūnas turi ir savo vardą, ir išskirtinę patekimo istoriją. Žmonėms patinka jų klausytis“, – porino Danuta.
![Ranča „Myliu kaimą”](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/2d5e7535-b6f5-4e4b-80ba-b256876372a7.jpg?noup&w=400)
Tačiau avantiūra pasiteisino – žmonėms reikia gamtos, o buvimas tarp gyvūnų – tai ne tik edukacija, bet ir poilsis visai šeimai. Čia vaikai sužino daug juokingų istorijų. Šeimoms įdomu stebėti triušių lenktynes ar vištų maudynes smėlyje.
![Ranča „Myliu kaimą”](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/94b21eac-2ae6-4db9-87b8-0f2921d1937a.jpg?noup&w=400)
Paklausta ar norėtų grįžti į darbą nuo 8 iki 17 val., Danuta sako, kad toks galėtų būti juodžiausias jos sapnas.