Prieš atvykdamas gyventi į Klaipėdą, Chandanas kone dešimt metų dirbo Vilniuje. Indas neslepia: Klaipėdoje jam kur kas labiau patinka gyventi. Pagrindinė priežastis – nėra tokių didelių eismo grūsčių. „Be to, Klaipėda jaukesnė, joje viskas ranka pasiekiama. Jei jaučiu įtampą, stresą – stiprus pajūrio vėjas išpučia visą susikaupusį nerimą, ir aš pailsiu“, – pokalbio metu prasitarė pašnekovas.
– Papasakokite, kaip nusprendėte atvykti į Lietuvą?
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/3191f038-ffcf-47f7-96cc-a12cb2040757.jpg?noup&w=400)
– Iš kurios Indijos dalies esate kilęs?
– Esu kilęs iš Indijos šiaurės rytų – Uttarakhando valstijos. Ji ribojasi su Nepalu. Netoli Leti kaimelio Himalajų kalnų papėdėje, kuriame gyvenau, yra žymus kurortas Nainital. Jį supa miškai, kalnai, ežerai, o pačiame mieste daug istorinių pastatų ir spalvingų parduotuvių. Kiti gražūs miestai netoliese, kur mėgsta lankytis turistai iš viso pasaulio, yra Rišikeš ir Haridvar. Tose vietovėse kas dvylika metų vyksta milijoniniai piligrimų suvažiavimai. Tai didžiausi pasaulyje žmonių sambūriai.
– Ar esate iš didelės šeimos?
![Chandanas Singhas (Chandan Singh) (stovi viduryje) su sūnumi Viveku Singhu (Vivek Singh) (stovi iš kairės) ir su broliu - virtuvės šefu Devenderiu Singhu (Devender Singh).](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/405a86b2-1eef-4dfd-a0cd-30f331ba4d7b.jpg?noup&w=400)
– Ar jūsų sutuoktinė irgi gyvena Klaipėdoje?
– Su žmona susituokėme daugiau nei prieš dvidešimt metų. Man žmoną parinko tėvai. Dabar mano vyresniajam sūnui Vivek'ui - dvidešimt, o jaunesniajam – dešimt metų. Žmona kol kas neketina palikti Indijos, nes nenori, kad jaunėlis keistų mokyklą, kultūrinę aplinką. Ji sako, kad atvyks pas mane, kai jaunesnysis sūnus baigs mokyklą ir rinksis tolimesnes studijas.
– Kaip prasidėjo jūsų darbinė karjera?
– Baigęs mokyklą išvykau į Delį. Ten dirbau kelerius metus, kol ponas Chaudhary nepasiūlė man karjeros galimybės šioje šalyje. Vilniuje dirbau devynerius metus, daug ko iš pono Chaudhary išmokau, jis man buvo kaip guru. Indijoje taip vadiname savo mokytojus, dvasinius vadovus.
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/8629142d-92fd-4e91-86f1-57e0c3b580c6.jpg?noup&w=400)
Mes su garbės konsulu gyvenome tame pačiame name Vilniuje, kartu vykdavome į darbą ir iš jo, turėjau visas galimybes su juo kalbėtis angliškai ir iš jo mokytis. Jį dažnai kviesdavo įvairiais reikalais dėl jo diplomatinio statuso, aš jį lydėdavau. Mes labai gerai sugyvenome.
Tačiau manyje brendo mintis turėti kažkokį savo, kad ir nedidelį, verslą. Aš jam pasakiau, kad jau beveik dešimt metų dirbu vienoje vietoje – laikas kažką keisti, mokytis naujų dalykų. Pamačiau Klaipėdoje reklamuojamas patalpas nuomai. Nusprendžiau, kad rizikos prarasti dideles investicijas nėra, mano sumanytam verslui didelės konkurencijos nėra – verta pabandyti. Taigi, su pono Chaudhary palaiminimu aš ir pradėjau savo verslą.
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/07955b83-efb8-47c2-a3f9-36cc48435417.jpg?noup&w=400)
– Jau dirbate Klaipėdoje apie metus, ir jūsų brolis Devenderis (Devender) yra šios virtuvės šefas. Papasakokite šiek tiek apie jį. Ar patiekalai, kuriuos gaminate, yra jūsų gimtojo regiono?
– Ne, tai Šiaurės Indijos patiekalai. Aš tiesiog negalėčiau gauti prieskonių mano regiono patiekalams gaminti nei čia, nei Lenkijoje. Devenderis penkiolika metų dirbo vienoje darbovietėje virėju. Papasakojau jam apie savo verslo planą ir pasiūliau prisijungti. Mano patartas Devenderis dar trejus metu padirbėjo geriausiuose Indijos restoranuose Panipat mieste ir tada prisijungė prie mano verslo. Ponas Chaudhary padėjo jam gauti vizą, ir štai po truputį įsitvirtiname rinkoje.
– Ar vykstate pirkti prieskonių į Lenkiją?
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/d2459f29-f5d6-46fe-b275-acb27e85d14a.jpg?noup&w=400)
– Ar tik atidarius restoraną žmonės noriai ėjo skanauti egzotiškų indiškų valgių?
– Taip. Gyventojų reakcija buvo daug žadanti. Turime ir nuolatinių klientų. Užsuka daug amerikiečių iš laivų. Jie paskleidė žinią kitiems amerikiečiams, gyvenantiems ir dirbantiems Klaipėdoje. Žiemą mano trisdešimt keturiasdešimt procentų lankytojų buvo amerikiečiai. Jie labai draugiški, ypač su mano sūnumi, mėgsta aštrius indiškus patiekalus. Jų apsilankymai padeda man išgyventi žiemą Klaipėdoje. Žinoma, turime ir vietinių nuolatinių lankytojų.
– Ar pritapote Klaipėdoje? Ką manote apie savo gyvenimą dabar?
Mano gyvenimo kelionė nebuvo lengva, teko įveikti daug sunkumų. Tačiau dabar aš tikras klaipėdietis. Kai nuvažiuoju į Vilnių, ten ilgai nebūnu.
– Kur labiausiai mėgstate Klaipėdoje lankytis?
– Daugiausia vykstu į pajūrį. Persikeliu keltu į Smiltynę. Ten puiku pasivaikščioti. Jei jaučiu įtampą, stresą, – stiprus pajūrio vėjas išpučia visą susikaupusį nerimą, ir aš pailsiu. Dar nesu matęs pakankamai Klaipėdos, nes visus šiuos metus tik dirbau ir dirbau. Turime Klaipėdoje nedidelę indų bendruomenę, retkarčiais susitinkame ir tariamės, ką aplankyti. Lietuviškai kalbu jau neblogai, bet skaityti negaliu. Beje, man Klaipėdoje labiau patinka nei Vilniuje. Pagrindinė priežastis – nėra tokių didelių eismo grūsčių, be to, Klaipėda jaukesnė, joje viskas ranka pasiekiama.
– Kaip leidžiate atostogas?
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/3010c1ec-5552-4a92-9a1a-2eca4f24c3dd.jpg?noup&w=400)
– Ar matote savo ateitį Lietuvoje?
– Indijoje turime tokias dvi sąvokas – Džanma Bhumi ir Karma Bhumi. Džanma Bhumi – tai vieta, kur gimei, o Karma Bhumi – vieta, kur gyveni ir dirbi, kur radai viską, ko reikia gyvenime. Mano Kharma Bhumi – Lietuva, aš joje radau viską ir čia pasiliksiu. Žmonės čia geri. Neteko susidurti nei su rasizmo apraiškomis, nei su neapykanta ar kokiais kitais neigiamais reiškiniais, nors girdėti apie tokius reiškinius Lietuvoje teko.
Aš stengiuosi išmokti lietuvių kalbą ir ja kalbėti. Žmonės tikrai vertina, jei kalbi jų krašto kalba. Per tuos metus išvažinėjau visus Lietuvos pakraščius, norėdamas geriau su ja susipažinti. Aplankiau Druskininkus, Alytų, Kauną, Palangą, Panevėžį, Anykščius, Uteną, Ignaliną ir daugybę kitų vietų. Nesu Indijoje aplankęs tiek daug vietovių, kiek Lietuvoje.