![Du albatrosai lizde](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/f8c997b0-79eb-11ed-9c92-fbdaa5203f82.jpg?noup&w=400)
Virš vandenyno - lyg autostradoje
Albatrosai tuomet gali atlikti posūkį ir kristi žemyn akmeniu apie 100 metrų, išvystydami iki 110 km/val. greitį. Cikliškai kartodami šį triuką, albatrosai nepavargdami ir nemosuodami sparnais nusklendžia tūkstančius kilometrų.
Anot G. Sachso, dinamiškas sklandymas buvo stebėtas ir anksčiau, nuo 1880 m., tačiau jo mechanikos paslapčių iki pat šiol niekas nesugebėjo įminti.
„Albatrosų skrydį tyrinėję studentai gan greit suprato, kad žemiausias vėjo sluoksnis, pučiantis virš kokio nors paviršiaus (taip pat ir vandens) patiria trintį, todėl lėtėja, - žurnalo „IEEE Spectrum“ straipsnyje aiškina G. Sachsas. – Taip tas apatinis sluoksnis pradeda stabdyti vienu aukštu aukščiau esantį sluoksnį.“
Šių procesų rezultatas – 10-20 m aukščio regionas, vadinamas ribiniu sluoksniu (angl. – boundary layer). Jei kylama į aukštesnius šio regiono sluoksnius, juose vėjo greitis būna kiek didesnis.
„Atliekant dinaminio sklandymo manevrus, išnaudojama šio regiono energija – taip albatrosas gali skirsti kokia nori kryptimi – net ir prieš vėją! – be jokių pastangų“, - apibendrina G. Sachsas.
Įspūdingi paukščiai žudomi kas 5 minutes
O štai kaip albatrosai sugaudo tą energiją, tyrėjams iki šiol buvo mįslė. Derindami GPS duomenis ir kompiuterinį modeliavimą, mokslininkai įgavo galimybę tiksliai imituoti paukščio skrydį įvairaus greičio vėjyje.
Nors albatrosai Žemėje egzistuoja 50 mln. metų, šiandien jų žūstamumo statistika yra katastrofiška: žvejybiniai laivai visuose planetos vandenynuose ir jūrose kas 5 min. pražudo po albatrosą.
![Ant žvejybinio kablio užkibęs albatrosas Pietų Afrikoje](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/1a6609d0-77ee-11ed-8ced-6f58a6938111.jpg?noup&w=400)