Štai Jums pavyzdys: rugsėjo–spalio mėnesiais Jūratė mielai vedė mankštas savo Kalnaberžės bendruomenės žmonėms. Kaip ji pati sakė, „smagu pasidalinti su gyventojais savo žiniomis, kad taptų sveikesni. O kai žmogus sveikas, tai ir nuotaika bus geresnė, daugiau galės ką sumąstęs pasidaryti, nuveikti“.
Ir visai nesvarbu, kad Kalnaberžės gyventoja Jūratė tapo vos prieš septynerius metus, tačiau ji, turėdama laisvą minutėlę, stengiasi įsitraukti į bendruomenės veiklą (pavyzdžiui, visai neseniai ji su bendruomene virė cepelinus), susipažinti su aplink ją gyvenančiais žmonėmis, nes jai tai yra labai svarbu.
„Turbūt sutiksite su manimi: ten, kur gyveni, savaime tampa svarbu, kas aplink tave“, – mąsliai tarsteli pašnekovė, paklausta, kodėl jai yra svarbi bendruomenė, kurioje gyvena.
– Jūrate, anksčiau gyvenote Kėdainių mieste, dabar gyvenate kaime, apsupta gamtos ir ramybės (o gal labai klystu). Ar niekada nebuvo noro iškeisti kaimo į miestą?
![Jūratė Kavaliauskienė stengiasi dalyvauti bendruomenės gyvenime:neseniai visi kartu virė cepelinus](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/47f394fd-0f89-47a0-9d07-c72fdcfff73f.jpg?noup&w=400)
Niekada nekilo mintis išvykti, bent iki šiol. Tikiuosi ir toliau nekils tokių minčių, nes gyvenime nežinai, kaip gali nutikti.
– Kas Jums labiausiai patinka kaime, t.y. kokius jo privalumus įvardintumėte?
– Kaip jau minėjau, žmonių šiltumas, bet gal tik aš taip juos matau. Kaimukas yra patogioje geografinėje padėtyje. Šalia mano sodybos yra du gražūs vandens tvenkiniai, kuriuose apsigyvenę reti paukščiai. Ryte geriant kavą jie ant kranto sveikina mane savo garsais.
– O ar matote trūkumų arba dalykų, kuriuos galbūt norėtumėte čia keisti?
– Trūkumų galima rasti visur, bet trūkumuose galima rasti ir naudą. Juos šalindami, mes savotiškai tobulėjame. Labiausiai norėčiau, kad žmonės atsivertų, nebijotų parodyti savęs, ir ne tik tada, kai vyksta kokie renginiai, suėjimai. Taip visi taptų dar artimesni, parodytų, ką moka. Juk tiek gabių gyventojų čia pas mus gyvena!
– O kas kaimo žmonėms, Jūsų nuomone, trukdo atsiskleisti, parodyti savo gabumus, būti atviresniems?
![Jūratė Kavaliauskienė stengiasi dalyvauti bendruomenės gyvenime: rudenį ji vedė nemokamas mankštas Kalnaberžės bendruomenės nariams](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/ebb90f48-bc71-467d-bcc0-338ea2b1ac5b.jpg?noup&w=400)
– Jūrate, kuriuo metų laiku Jums Jūsų kaimas yra gražiausias?
– Kaimas gražus visus metus. Svarbu – tinkamai nusiteikti ir apsirengti. Kaip ir kiekvienais metais, taip ir šią žiemą, prisnigus kviečiu į nemokamą reabilitaciją savo sodyboje. Kastuvais sniegui ir karšta arbata bus pasirūpinta, svarbu – noras dalyvauti (juokiasi).
– Žiūrėkit, tuoj ims ir atsilieps į Jūsų kvietimą būrys bendruomenės žmonių. Kas tada?
– O tada imam kastuvus ir smagiai leidžiam laiką. Nepatingėčiau ir pirtelę užkurti. Kur juokas, šiluma – visiems patinka ir gera. Vietos visiems užteks.
– Kalbant apie žmones, ar yra skirtumas tarp kaimo ir miesto žmonių? Klausiu todėl, kad mano subjektyvia nuomone, kaimo žmonės yra bendruomeniškesni, atjautesni ir greičiau iš jų sulauksi pagalbos nei iš miestiečių? Jūsų nuomone, ar iš tiesų taip yra?
– Aš nepastebiu jokio skirtumo. Man kiekvienas žmogus kaip vaikštantis stebuklas. Aš mąstau taip: jei jau lemta buvo susitikti, tai nesvarbu, dėl ko. Vadinasi, buvo kažkokia jo ir mano misija.
![Dotnuvos slaugos namuose dirbanti Jūratė Kavaliauskienė: „Esu kineziterapeutė, savo srities žinovė, todėl smagu pasidalinti su gyventojais savo žiniomis, kad jie taptų sveikesni. O kai žmogus sveikas, tai ir nuotaika geresnė, daugiau galės ką sumąstęs pasidaryti, nuveikti“](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/88a00e8b-14cd-4c24-9d32-c7bb65523b35.jpg?noup&w=400)
– Rugsėjo–spalio mėnesiais vedėte nemokamas mankštas Kalnaberžės bendruomenei. Ar aktyviai dalyvaujate bendruomenės gyvenime? Kaip į jį įsitraukiate?
– Taip, esu kineziterapeutė, savo srities žinovė, todėl smagu pasidalinti su gyventojais savo žiniomis, kad jie taptų sveikesni. O kai žmogus sveikas, tai ir nuotaika geresnė, daugiau galės ką sumąstęs pasidaryti, nuveikti.
Dėl laiko stokos ne visada pavyksta dalyvauti bendruomenės veiklose, bet nuoširdžiai prisipažįstu – visada stengiuosi atrasti laiko ir dalyvauti.
– Gal ir laisvalaikį leidžiate kartu su bendruomene?
– Kartas nuo karto, jei kas vyksta bendruomenėje, stengiuosi dalyvauti, bet kad leisčiau visą laisvalaikį, taip nėra. Mano didžiausias hobis – tai mano kineziterapeuto profesija, pagalba sveikti žmogaus kūnui. Mano didžiausias džiaugsmas būna, kai žmogus pas mane ateina su dideliais skausmais, o išeina su šypsena veide, kai pavyksta padėti. Žmogaus kūnas man – tai kažkoks pasaulio stebuklas. Kuo daugiau apie jį žinau, jaučiuosi taip, lyg tuo mažiau žinau.
– Jūrate, klausau Jūsų ir stebiuosi, iš kur Jumyse tiek meilės žmonėms, Jus supančiai aplinkai? Ar visada su tokiu dėkingumu ir šviesiomis mintimis žiūrėjote į gyvenimą? O gal buvo gyvenime įvykių, pakeitusių Jūsų požiūrį ir mąstymą?
![](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/d6a2366d-0355-4998-b0e5-686e4681ee4e.jpg?noup&w=400)
– Sakote, jog dalį laisvalaikio leidžiate su bendruomene. O ką veikiate kitą savo laisvalaikio dalį? Gal turite kokių nors įdomių hobių, pomėgių?
– Esu universalus žmogus – šoku, piešiu, siuvu, gaminu, dainuoju, sodinu ir t.t. Va, sumąsčiau kepti tortus, jie man išvis neišeidavo, galėjau kalti vinis į sieną su savo keksiukais ar blynais (juokas ima iš savęs pagalvojus), bet ėmiau ir užsirašiau į mokymus, išmokau kepti gražius ir skanius, net dukrai vestuvėms iškepiau! Sumąstysiu, padarysiu, bet kokybiškai, ne tept lept. Va, tokia aš (plačiai šypsosi).
– Jūrate, kuo apskritai užsiimate gyvenime?
– Gyvenu, tiesiog gyvenu, džiaugiuosi gyvenimu. Gyvendama dirbu širdžiai mielą darbą. Va, kai kalbu apie jį, net gera širdyje, užlieja toks šiltas jausmas. Kaip malonu, kai pavyksta savo žiniomis ir veiksmais padėti žmonėms, kai jiems labai skauda.
![Kaip sako pati Jūratė Kavaliauskienė, čia ji su savo pagrandukais penkiolikmečiais dvyniais Tita ir Aironu. Ji taip pat turi suaugusį, 32 metų, sūnų Helmuntą ir 31-erių dukrą Indrę](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/9ce7c90b-8fa9-48dd-815f-35c92122e76d.jpg?noup&w=400)
– Kokių norų, tikslų turite (gal netgi susijusių su kaimo, bendruomenės veikla)?
– Planų turiu daug. Vienas iš jų – vėl pakartoti mankštų ciklą bendruomenės gyventojams bei visiems kitiems, kuriems rūpi jų pačių sveikata ir gera savijauta.
– Artėja gražios žiemos šventės. Gal turite kokių nors su jomis ar jų laukimu susijusių mielų, malonių tradicijų? Juk tai šeimos šventės!
– Kažkokių ypatingų tradicijų mūsų šeima neturi, nebent tik tai, kad visi šeimos nariai mėgsta žiūrėti į degančias žvakes – tai savotiška užburianti magija. O man asmeniškai didžiausia šventė, kai galiu apkabinti savo vaikus, anūkus, mylimą vyrą. Kartu pasijuokti valgant prie stalo, tiesiog pabūti su jais kartu.
– O gal kaime su vietiniais gyventojais esate išlaikę kokių nors senų tradicijų, atliekate Kūčių burtus?
![Jūratė Kavaliauskienė džiaugiasi gražiais santykiais su vyru Remigijumi, kuris jai net į darbą siunčia pasakiško grožio rožes: „Pagirsiu vyrą Remigijų. Jis, kaip toj pasakoj – man panorėjus… išpildo, ką sugalvojam, kiek tik leidžia jo jėgos ir laikas“](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/7c8a3845-d190-43da-9b8b-a6e1f809d022.jpg?noup&w=400)
– Jūrate, ko palinkėtumėte artėjančių švenčių proga savo artimiesiems, bendruomenės nariams, kaimo gyventojams, kaimynams?
– Linkiu kaip visada, kaip ir kiekvieną dieną sau ir visiems: širdyje – ramybės, mintyse – skaidrumo, visur matyti gėrį. Norint keisti kitus, pradėk nuo savęs ir viskas pasikeis aplink savaime.
– Jūrate, labai dėkoju Jums už Jūsų optimizmą, šilumą ir meilę, kurios taip reikia šiame susvetimėjusiame ir šaltame pasaulyje. Sėkmės Jums darbuose ir jaukių bei šeimyniškų artėjančių švenčių.