Konditerija – ir menas, ir mokslas, bet mokytojo neprireikė
Vaikystėje Daiva Pečiulienė svajojo būti gitariste, paauglystėje – drabužių dizainere. Įstojus į Dailės akademiją, paauglystės svajonė išsipildė, o po 6 metų studijų moteris nusprendė sukurti šeimą. D. Pečiulienė juokiasi, kad tortų gaminimu susidomėjo tuomet, kai nenorėjo pirkti torto sūnaus krikštynoms, o pačios gamintam tortui pasipylusios aplinkinių liaupsės pakylėjo tolesnei kūrybai.
![Daivos Pečiulienės kūriniai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/3475a3d0-741a-11ed-b29f-3da05397cd7c.jpg?noup&w=400)
„Mano mama didžiąją dalį gyvenimo pradirbo virėja, o kepti kažką daugiau nei obuolių pyragą pradėjo man būnant paaugle. Tuomet ji gamino keksiukus, ir man tai labai patiko. Iš pradžių maniau, kad galbūt būsiu tiesiog keksiukų kepėja, bet paskui atradau, koks platus gali būti konditerijos pasaulis, ir kiek gražių dalykų jame galima sukurti“, – sako ji.
![Daivos Pečiulienės kūriniai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/2b1e2140-741a-11ed-ac44-3b19498dcf8a.jpg?noup&w=400)
„Pradėjau nuo labai paprastų dalykų – mikserio ir kelių kepimo formų. Tortus surinkinėjau puoduose, o dabar neįsivaizduočiau, kaip kokybiškai surinkti tortą be surinkimo formų – juk lygų ir gražų tortą lengviau papuošti, o kreivą ir šleivą reikia taisyti, lyginti. Jeigu reikėtų išskirti svarbiausius įrankius, kurie būtini norint kepti tortus, tai būtų geras mikseris, surinkimo formos, kočėlas tolygaus storio tešlai kočioti ir kepimo kilimėlis“, – vardija ji.
Motyvacija slypi liaupsėse: pasiilgsta pagyrų – eina kepti tortų
![Daivos Pečiulienės kūriniai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/267ef6a0-741a-11ed-ba86-dbedd85c58c5.jpg?noup&w=400)
Socialiniuose tinkluose Cukraus Varna pasivadinusi tortų kūrėja turi tūkstančius sekėjų ir sulaukia gausybės pagyrų. D. Pečiulienė prisipažįsta, kad pagyroms jaučia didelę silpnybę – kartais net ir torto imasi kepti todėl, nes pasiilgsta gero žodžio.
„Mano vyras sako, kad tu dėl liaupsių tik ir darai viską. Tie komentarai tikrai yra labai malonu. Būna, nekepu nieko kelias savaites, o tada iškepu, ir pati juokiuosi, kad pasiilgau liaupsių ir todėl reikėjo kažką iškepti. Labai smagu, kai kažką darai, ir kažkas pagiria. Tačiau ne tik dėl liaupsių einu į virtuvę, bet ir vedama noro išpildyti kokią ramybės neduodančią kūrybinę mintį“, – teigia ji.
![Daivos Pečiulienės kūriniai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/241aa0d0-741a-11ed-9712-6f8d8cd01e16.jpg?noup&w=400)
„Smagu peržiūrėti tuos pirmuosius darbus, ir palyginti su tuo, ką darau šiandien. Dabar mėgstu gaminti keksiukus su kreminėmis gėlėmis, ir būna labai linksma prisiminti, nuo ko viskas prasidėjo. Pamenu, pirmais metais atrodė, kad viską nuostabiai darau ir man labai gerai gaunasi – žiūrint į tuos keksiukus dabar, taip tikrai neatrodo. Į ankstesnius darbus žiūriu su geraširdišku sentimentaliu nuolaidumu“, – sako ji.
Kai kurie užsakymai tiesiog suriša rankas: būna ir nepadorių
Tortų kepėja sulaukia įvairių užsakymų, iš kurių labiausiai mėgaujasi tais, kuriuose turi daug laisvės kūrybai. Geriausiu užsakymu ji vadina tokį, kai žmogus paprašo sukurti tortą, pavyzdžiui, miško tema, o ne išvardija lūkesčius, kiek voverių ir meškų ant torto turi būti, ar į kurią pusę jų akys turi žiūrėti. Anot jos, kuo daugiau reikalavimų kūrėjui įvardijama, tuo daugiau įtampos kels gamyba, ir tuo bus didesnė tikimybė, kad tortas neatitiks visų vizijų. Kartais tai gali reikšti net ir sugadintą šventę – to D. Pečiulienė bijo labiausiai.
Tačiau pasakas sekančių tortų kūrėja prisipažįsta – tenka sulaukti ir tokių užsakymų, kurių priimti niekad nekiltų ranka.
![Daiva Pečiulienė](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/051a6c10-7e29-11ed-ab81-a71b60a80a19.jpg?noup&w=400)
Konditerijoje D. Pečiulienė užvis labiausiai vertina individualumą ir kūrybiškumą, todėl sulaukdama „popsinių“ tortų užsakymų jaučiasi taip, lyg jai būtų užrišamos rankos. O kai rankos surištos – nieko nepagaminsi.
„Vienu metu buvo labai madingi balti tortai su vienaragio ausytėmis, ragu ir nupieštomis akimis, tai jų prašydavo. Aš nesuprantu, kodėl žmonės kreipiasi į kūrėją pagaminti kažką, ką gali padaryti bet kas, ir ką rasi bet kurioje parduotuvėje. Sumuštinį juk irgi galima labai įmantriai pagaminti, arba tiesiog daktariškos dešros ant batono uždėti. Man tie populiarūs tortai tokie ir yra – batonas ir daktariška dešra“, – sako D. Pečiulienė.
Tokie gražūs ir tokie laikini: kūrėja džiaugiasi atradusi tai, kas išlieka
![Daivos Pečiulienės kūriniai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/30295420-741a-11ed-b29f-3da05397cd7c.jpg?noup&w=400)
Iš vatos ir popieriaus gimstantys žaismingi pasakų veikėjai dažnai būna ne tik D. Pečiulienės, bet ir jos vaikų bendras darbas. Kurti žaisliukų ji ėmėsi susimąsčiusi, kad per ilgus metus iš jos kepamų kūrinių telieka nuotraukos.
„Susivokiau, kad visi tie tortai, keksiukai ir meduoliai yra menas, kuris neišlieka. Žmonės juos suvalgo, kažkas nusifotografuoja, kažkas – ne, bet iš esmės tai tėra nuotraukos dalykų, kurių jau seniai nėra. Pernai rudenį aplankė toks egzistencinis beviltiškumas: kiek pridariau, kiek prigaminau – nieko neliko. Vaikams nėra ką palikti“, – rudeninius apmąstymus prisimena ji.
![Daivos Pečiulienės kurti žaisliukai](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/33531cd0-741a-11ed-b29f-3da05397cd7c.jpg?noup&w=400)
„Pradėjau gaminti žaisliukus savo vaikams, nes labai norėtųsi, kad jie turėtų kažką, kai manęs jau nebebus – kažkokį atminimą apie kuriančią mamą, močiutę. Viena moteris man parašė, kad kasmet su vaikais nusiperka po žaisliuką, kažkokį ypatingą, ir tokiu būdu vaikiukai renka savo asmenines eglutės žaisliukų kolekcijas, kuriomis užaugę ir išėję iš namų su šeimomis puoš savo pirmąsias eglutes. Tokia tradicija man labai patiko, ir netrukus atsirado nemažai žmonių, norinčių tų žaisliukų“, – sako D. Pečiulienė.
Todėl šiandien Cukraus Varnos puslapyje netrūksta nei gardumynų, nei žaisliukų nuotraukų. D. Pečiulienė juokiasi, kad belieka prie kiekvienos nuotraukos parašyti, ar joje valgomas, ar nevalgomas dalykas – be autorės paaiškinimo, rodos, atskirti būtų neįmanoma.